Paranoia...
...är en fördel i operationssalen.
Jag har insett att pediatrik är den inriktning som låter mig göra allt:
Kardiologi, allmänkirurgi, ortopedi. Hela kroppen är din kanvas.
Och att det är en liten kanvas är en ännu större utmaning.
Jag vet inte om du redan jobbar med någon,
men jag vill gärna bevittna ditt konstnärskap.
Tar du över? Du måste tycka om barn.
-Jag älskar barn. -Okej, vi ses på ronden.
Toppen.
Det är en enorm skada. Jag kan se hans underkäke.
Vi behöver en plastikkirurg och en ÖNH-specialist.
Vänster lV ser blockerad ut. 1 6 gauge-kanyl, tack.
-Jag fixar det! -Vad händer?
Klockan är fyra på morgonen. Har alla jour?
-Sammanslagningen gör alla nervösa. -Chefen gav oss inte sovförbud.
Står jobbet på spel, så...
En av er hämtar så mycket kompatibelt blod som möjligt
-och möter oss i operationssalen. -Jag!
Kirurger föreställer sig ofta det värsta som kan hända.
Jag pratade med Callie om ST-läkarna på Mercy West.
De suger inte, sa hon.
Du sitter säkert på grund av Derek, lzzie på grund av cancer.
Alex är Baileys nya favorit. George hade också suttit säkert
på grund av Owen. Kardiologin har varit en svängdörr.
-Jag har ingen. -Så Arizona är din räddning?
Hon sitter säkert. Hon håller barn i livet.
lngen gillar döda barn.
Och de är sövda hälften av tiden. Hur illa kan det vara?
Du är redo att sy igen, du har stoppat blödningen.
Det vet du, men rösten i huvudet frågar...
Sloan och Shepherd är snart klara i sal två.
Få tag i dem.
Säg till om du hör nåt.
Sjuksköterskor får veta sist och gå först.
...men tänk om du har fel?
Tänk om patienten dör och du kunde ha förhindrat det?
Alex?
Visst ser den realistisk ut? Mamma skickade den till mig.
-Vad gör du här? -Jobbar.
lz, du skulle ju vara hemma i tre veckor till
-och vila. -Jag måste tillbaka nu,
innan mitt jobb försvinner.
-lz... -Jag måste visa att jag inte är döende.
Sitter jag ensam i husvagnen i en minut till, då dör jag.
-Av leda. -lzzie...
Men allvarligt, visst ser den realistisk ut?
Om du inte visste att jag hade cancer skulle du inte märka något, eller hur?
Därför kollar man allt en gång till innan man syr ihop.
Paranoia är kirurgens bästa vän.
-Karev, vad har vi? -En 1 6-åring, dirtbike-olycka.
GCS 1 5 före intubering.
Okej. Redo? Ett, två, tre.
Jag tvättar av mig.
Han berättar om sammanslagningen, stänger in sig på kontoret
-och vägrar prata? -Det här påverkar inte oss.
-Det är en finansiell omstrukturering. -Och vad är det?
Det handlar om nedskärningar. Vill du förlora all talang? lnte jag.
Färdigt. Jag skriver klart sen. Nu ska jag prata med Richard.
Du är trött och arg. Du kommer att säga något du får ångra.
Gå härifrån ett tag. Spela några rundor golf.
-Jag ska snart operera. -Ta en promenad då.
-Gå en sväng med Meredith. -Meredith går inte härifrån.
lngen av dem gör det. Alla väntar på information.
Kom inte och säg att Lexie inte är orolig.
Är han där inne? För jag har blod!
Nej, Lexie är orolig.
Synk: stoffinho17 Text hämtad från www.Undertexter.se
Du missade en bit.
Sluta retas, det här med blodet är inte roligt.
Om chefen får reda på det kan jag lika gärna börja packa.
Oroa dig inte för chefen. All din oro sitter bara i huvudet.
Jaså? 2002, Milwaukee. Third Street Hospital slogs ihop med St. Anne's .
1 3 ST-läkare fick sluta. 2004, Nashville Women's tog över Memorial.
Nio ST-läkare fick sparken. 2006, Albuquerque.
-Okej. -1 9 ST-läkare.
Sluta. Du måste lugna ner dig.
Du förtjänar att vara här. Bete dig därefter.
Okej.
Jag menade sen, när du har fått sova lite.
Vi borde sova lite före ronden.
Sömn är för veklingar. Sömn är för Mercy Wests ST-läkare.
Vi tar ett trauma till före ronden.
Säg ingenting om peruken.
Jag är tillbaka. Ja, det är tidigt, men vad då? Jag är tillbaka.
Och jag var borta länge,
så det första traumat är mitt. Uppfattat?
Visst är den otrolig?
-Vad? -Vad är otroligt?
-Peruken. -Visst! Väldigt realistisk!
Jag har alltid velat ha rött hår, så nu passade det bra.
-Vad är det för fel på ditt hår? -Det är fjunigt kemo-hår.
Jag vill få patienterna att slappna av.
Hon ser ut som en Stepford-fru. Säg åt henne.
Hon klarar inte av det. Stirra inte bara.
-Bilolycka. Vem hjälper till? -Jag!
Jag är inte er chef nu. Lös det själva.
Karev, kom igen.
-Du är tillbaka. -Ja.
-Hela mammas församling bad för dig. -Tack.
-Den är jätterealistisk. -Visst är den?
-Vi måste prata. -Jag är upptagen.
-Gör du nedskärningar? -Jag är upptagen, sa jag.
Om du gör det måste du prata med mig.
Jag pratar med dem jag måste prata med.
Jag såg till att du fick stanna.
När Jennings kom till mig var det kört. För att vara lojal...
Du kom till mig för att se bra ut innan du stal mitt jobb.
-Gör du nedskärningar? -När jag är redo att prata med
min personal så gör jag det. När jag är redo!
Påstå inte att jag är skyldig dig något!
Du är anställd här, och jag är fortfarande sjukhusets kirurgchef.
Bete dig som det då.
Jodie Crowley, 60-årig bilförare som tappade medvetandet
och krockade med en parkerad bil. Stabila vitaltecken, magsmärta.
Bilen var inte parkerad. De körde på oss.
-Vem är du? -Vem är jag? Vem är du?
-Det är min son. -Gå till väntrummet.
Nej! Han måste stanna hos mig. Han lider av paranoid schizofreni.
Okej.
Vi lyfter över henne på en bår.
Ett, två, tre.
De försöker få tag i mig genom dig.
Tom, de existerar inte. Titta på mig.
Kände du dig yr före krocken?
-Nej, jag mådde bra. -Öm buk. Jag känner en knöl.
Den har varit där länge. Den orsakade kanske kollapsen.
De försöker skada henne, men hon tror mig inte.
Tom, se på mig. Du vet att jag inte skulle ljuga för dig.
Nej! Du måste tro mig. Någon måste tro mig.
Min mamma har blivit befruktad av rymdvarelser.
Chefen var i cafeterian för fem timmar sedan. Äpple och yoghurt.
Sen hade han ett kort samtal med dr. Shepherd.
-Persiennerna är nere nu. Han sover nog. -Spekulationer. Vi har inga bevis.
Du skulle bli en bra advokat. Om det här går åt skogen.
Hårda bud.
-Dr. Yang, är du redo för ronden? -Ja.
Fortsätt med behandlingen och håll mig uppdaterad.
-Du ser inte ut att vara redo. -Jo då, jag är redo.
Jag har läst dina patientjournaler. Du har en stötvågslitotripsi
för njursten nu på morgonen. Jag var...
Det vore min första. Jag ser fram emot det.
Okej. Nu är du redo.
Kom nu.
Hur länge har du haft den här knölen?
Kan ni täcka över klockan? Han gillar inte nummer fem.
Kan du hämta något att täcka klockan med?
Är det där kameror?
Tommy, vad behöver vi från affären?
-Kan de inte lämna mig ifred? -Tommy? Behöver vi frukt?
-Ja, varför lämnar ni mig inte ifred? -Vad för slags frukt?
Tom, vad för slags frukt?
Äpplen, päron...
-...jordgubbar? -Gör en lista.
Kan ni ge honom papper och penna?
Han behöver distraheras så att han inte hör rösterna.
Frun? Knölen?
Ja, ursäkta. Jag har haft den ett tag.
Jag hade tänkt att kolla upp den, men som du ser
är min sons sjukdom ett heltidsjobb.
Karev, röntga mr Crowleys handled
-så ska jag fixa en MR åt hans mamma. -Kan inte fostren sitta barnvakt?
-Är det ett AAA vill jag vara med. -Jag fixar handleden.
-Dr. Karev har större erfarenhet. -Patienten är paranoid
och extremt vaksam. Han kommer att märka att dr. Karev inte vill vara där.
Han kan tolka det som att dr. Karev är ute efter honom.
Jag fick toppbetyg i psykologi.
Hej. Hur gick det med chefen?
-Richard vägrar prata med mig. -Vad? Varför?
Jag vet inte, han bara... Han är inte sig lik.
-Vad gör han? -Han gömmer sig. Hur går det för dig?
Du har väl varit vaken i... 36 timmar?
48. Jag mår bra, faktiskt. Det känns som om... allt kommer att ordna sig.
Vi kommer alla att behålla våra jobb och leva fantastiska liv.
Jobbig barndom. Jag blir lugn när det krisar.
-För det är väl kris? -Jag vet inte.
Jag vet inte vad det här är.
Oj, titta vem som kommer.
Dr. Yang, har du sett Sage? Hon är sex år.
Ljusbrunt hår, fina blå ögon. Vi tog bort en tumör,
så hon har ett bandage på magen.
Kolla under sängen. Hon kanske är där.
-Proverna ser bättre ut än väntat. -Hon är inte under sängen.
Jag... Kolla i badrummet.
Hon kanske är där inne.
-Fick hon sova inatt? -Ja, men inte jag.
-Badrummet är tomt. -Vänta...
Jag hör något i din ficka.
Är Sage i din ficka?
Nej, hon gömmer sig här.
-Titta i fickan först. -Nej, jag har redan hittat dig.
-Jag måste undersöka såret. -Nej, rör mig inte. Det gör ont.
Nalle vill säkert se Sages ärr.
Eller hur, Nalle?
Ja, det vill jag.
Dr. Stevens?
Tänk att du redan är tillbaka. Du ser pigg ut.
-Tack, du med. -Hur mår du?
-Jag mår bra, hur mår du? -Jag menade...
Jag vet. Jag mår bra. Jag är redo att jobba.
Här är mr Trinidads senaste provsvar. Jag sa att du skulle komma förbi
före operationen. Är det inget annat
-så hämtar jag hans papper. -Det var nog allt.
-Några frågor? -Kan du berätta om sammanslagningen?
För jag väntar barn. Jag menar, min fru väntar barn.
Megan väntar barn. Jag menar, kommer jag att förlora jobbet?
Just nu fokuserar jag på min patient.
Det borde du också göra.
-Jag har precis klippt mig. -Det är jättesnyggt.
Sjuksköterskan med det röda håret skrattar åt mig.
Säg åt henne att de klippte för mycket.
-Det är därför mina öron sticker ut. -Hon skrattar inte åt dig.
Hur känns det?
Det känns som om handen ska lossna.
Det känns som om...
...de satte något där så att handen ska lossna.
Som ormar eller något sådant.
Du har ingen namnbricka.
Nej, det har jag inte.
Den andra läkaren hade en namnbricka på sin rock.
-Jag bytte rock. -Tror du att jag är dum?
Du jobbar åt dem. Ni tog mamma, och nu vill ni ta mig. Håll dig undan!
Alltid samma sak! Lämna oss ifred!
Jag ringde väktarna. De är på väg.
Du skulle ju kontakta psyket för en timme sen.
Jag sökte dem två gånger. Vill du se loggboken?
Hur kunde en paranoid patient lämna akuten? Var var du?
Jag lämnade receptionen, jag hade en annan patient.
Att vara läkarnas syndabock är en del av mitt jobb,
men det är sammanslagning på gång,
och jag vägrar ta ansvar för andras misstag.
Så nu tänker jag kontakta psyket igen.
En shuntrevision är ett ganska enkelt ingrepp.
Det borde inte ta mer än en timme,
men jag måste gå igenom eventuella komplikationer med dig.
-Dr. Stevens, har du en sekund? -Vänta tills jag är klar, dr. Karev.
Ursäkta. Det tar inte lång tid.
Ursäkta mig.
-Vad? -Hur går det?
-Bra. -Tog du din medicin?
-lnte än, men snart. -Den ska tas klockan nio.
-Klockan är bara lite över nio. -Den är kvart över tio.
Spring och hämta hennes medicin. Har du den i handväskan?
-Ja, men du behöver inte hämta den. -Jo.
-Nej! Alex! -Jag lovar...
Om du inte hämtar tabletterna nu
kommer jag gladeligen att klå upp dig.
Du kan inte behandla mig som om jag är sjuk.
Patienterna måste lita på mig. Vad gör du?
Peruken satt snett.
Jag lägger av om du slutar bete dig som en idiot.
Du ska ta nästa tablett klockan två. Och du måste äta först.
Okej.
Tyler Lee, nio år, kom in med njurkolik för tre dagar sedan,
och ingen förbättring har skett. Vi ska utföra
extrakorporeal stötvågsterapi för att lösa upp stenar i urinledaren
-så att de kan komma ut. -Nej.
-Jo, det ska vi. -Nej, det ska vi inte.
Det fanns inget blod i urinen i morse.
För att vara på den säkra sidan, borde vi inte göra det ändå?
Vill du operera en nioåring
trots att det inte längre behövs?
-Nej, självklart inte. -Okej.
Dr. Yang, vill du berätta de goda nyheterna för Tyler och hans mamma?
Stenarna verkar ha försvunnit av sig själva.
-Behöver han inte opereras? -Nej, han verkar ha självläkt.
Kan du tänka dig? Din första dag här!
-Nej, det kan jag inte. -Får jag äta nu?
Ja, dr. Yang kan hämta lite mat.
Ett bukaortaaneurysm. 8,7 centimeter.
Det har 75 procent chans att spricka.
-Hon är en tickande bomb. -Otroligt att hon ens vaknade,
och sedan körde bil. Avboka alla icke-akuta operationer
i eftermiddag och boka en sal. Hon måste opereras så fort som möjligt.
Okej, Jodie, vi är klara. Vi ses där nere.
-Har du sett Tom? -Var inte han med dig?
Jo, men han försvann. Han attackerade mig och försvann.
Han...? Du sa att du kunde hantera det här.
Nej, det är ingen fara. Jag har ringt väktarna.
Hans mamma vet kanske...
Hans mamma har ett AAA. Det sista hon vill veta
är att hennes mentalsjuke son har försvunnit!
Jag vet att det är hemskt. Det är jättehemskt.
Jag tänker sluta lyssna, för det gör ont.
-Hitta honom! -Ja.
-Du ser helt galen ut. -Det här är delvis ditt fel.
Du sa att jag skulle bete mig som om jag förtjänade att vara här.
Nu är en schizofren man borta, och jag får sparken
-om jag inte hittar honom! -Du kommer inte att hitta honom där.
Det här är inte charmigt!
Det här kan ge mig sparken!
Du är redan fantastisk. Jag har precis börjat!
Jag har aldrig häftat ihop en tarm eller opererat bort en matstrupe!
-Jag är inte fantastisk än! -Okej, andas.
Och igen. Bra.
Se på mig. Väktarna har koll på det här.
Du har blivit en galning som jag inte känner igen. Jag vill ha tillbaka Lexie.
-Kan jag få tillbaka Lexie? -Rör mig inte!
-Herregud, det är han. -Bara...
Var är min mamma? Vad har ni gjort med henne? Nej!
Mrs Crowley, det verkar som om din son
har skadat sig i fallet. Det ser inte allvarligt ut,
men vi måste göra ett ultraljud.
Han har fått lugnande, men du måste vänta här tills vi är klara.
-Okej? -Jag skulle aldrig ha lämnat honom.
-Jag visste det. -Okej, mrs Crowley.
Jag måste prata med dig om dina provsvar.
Din aortas vägg är farligt tunn och kan brista när som helst.
Och det kommer troligtvis att döda dig.
Jag skräder inte orden, för du måste förstå allvaret.
Du måste opereras på en gång.
Det går inte. lnte nu.
Jag kan inte lämna Tom. Han är skadad och ledsen,
och han har haft en jobbig dag. Det går inte.
-Det får vänta. -Finns det ingen du kan ringa till?
Nej. Min före detta man lämnade oss när Tom först blev sjuk,
och vännerna har försvunnit. Det är bara jag kvar.
Vi kan hjälpa till med...
Jag kan inte bara lämna honom med en okänd person.
Jag behöver tid.
Jag måste träna upp personal
så att de vet att om han ser på TV och håller huvudet på ett visst sätt
betyder det att TV:n pratar med honom och att han behöver distraheras.
Han gillar att gå och handla, men inte i affären på Lee Road,
för han tror att de är ute efter honom.
De måste gå till affären på River Road,
men de måste parkera på baksidan, för under jord
blir han upprörd, och så vidare, och så vidare.
Så nej, tack.
Jag behöver tid.
En vecka. Har jag klarat mig så här länge, då klarar jag en vecka till.
Jag vet inte om du har en vecka till.
Du måste tänka på dig själv just nu.
Jag har en mentalsjuk son.
Jag kan inte tänka på mig själv längre.
Hallå där! Vad gör du här?
Jag bara...
Jag ville bara hämta några journaler.
-Varför det? -Det finns ett ledigt jobb i Portland.
-l Oregon? -Ja.
Sammanslagningen... Chefen sparkade mig en gång tidigare, så...
Jo, det är ju smart att ha jobbalternativ.
Jag jobbar med Cristina. Hon är intresserad av pediatrik.
-Nej, det är hon inte. -Jo, det är hon.
-Okej. -Har hon sagt något till dig?
Det behövs inte. Det är Cristina.
Vad? Jag vet inte vad det betyder.
Jag borde inte säga något. Vi delar lägenhet.
Och du är min flickvän. Flickvän är värt mer, okej.
Cristina är bara intresserad av kardiologi.
Hon fjäskar nog bara för dig för att behålla jobbet.
Är hon duktig med barnen?
Hon fjäskar.
Ja.
-Fin nål. -Han heter Nalle.
-Han äter barn. -Är det inte kul på barnavdelningen?
Min patient vill ha chokladpudding. Det här är den sista.
Min AAA blev inställd. Har ni några operationer?
Jag har postoperativa patienter, hon är barnvakt.
Jag står inte ut. Kan inte du gå till chefen och utnyttja din döda mamma?
Min döda mamma behövs inte. Allt kommer att ordna sig.
Jag lät en galning sticka iväg, och han ramlade nedför trappan.
-Ska han opereras? -Vet inte, det är inte mitt fall nu.
Sen tänkte jag observera en operation, det borde vara lugnt nog.
Så fort jag kom in började shunten blöda.
Jag gick innan Shepherd skyllde på mig.
-Shepherds shunt? -Ja. Nu gör de en öppen kraniotomi.
Det får jag nog aldrig chansen att jobba med.
-Hon fixar inte en kraniotomi. -Till och med han...
Han pratar inte om dig. Han pratar om lzzie.
Jag beundrar verkligen dig. lfall jag får sparken och inte hinner berätta det.
Och du är jättesöt.
Du kan ta resten.
Och du och jag, vi stod varandra så nära.
Jag måste prata med dr. Stevens.
-Jag är mitt uppe i en operation. -lzzie?
Alex, gå härifrån.
Dr. Shepherd, kan du be dr. Karev att gå härifrån?
-Karev! -Hon blir trött av att posta brev.
-Hon klarar inte fem timmar här. -Jag vet vad jag klarar.
lngen tycker att du sviker om du går härifrån nu.
-Gå härifrån. -Ta det här utanför.
Jag går ingenstans. Alex!
Du sökte mig. Vad är det?
Du måste säga till chefen att jag behövs.
Att George var den du jobbade med, men att du behöver mig nu.
-Okej? På en gång. Nu. -Kom igen.
-Du sitter säkert. -Var vänlig men bestämd. Han gillar dig.
-Cristina! -Jag lekte kurragömma idag
och fick ingen operation eftersom en nioåring kissade
utan blod. Jag står inte ut längre.
Prata med dr. Robbins då. Det är väl ingen stor grej?
Chefen håller på att göra en lista.
-Det vet du inte. -...de som stannar och de som går.
-Jag vill inte gå! -Om det är så klarar du av det.
Det finns inga "om". Jag måste få stanna!
Den där listan är min framtid,
min räddning. Listan är livet!
Schindler's List? Jämför du sammanslagningen med förintelsen?
-Jag är judinna, det är tillåtet. -Du är irrationell.
-Så det är ett nej? -Det är ett nej.
Sök Sloan igen!
Ja, doktorn.
Okej, Elizabeth, berätta vad som hände.
Jag utförde ett akut kejsarsnitt, hon är i 32:a veckan.
Jag gjorde snittet på fem minuter, men jag måste ha gått för djupt,
för när jag skulle ta ut bebisen drog jag lite i armen...
-Herregud! -Hämta navelsträngen.
-Navelsträngen? -Gör det bara!
-Jag har navelsträngen. -Bra. Ge mig fem centimeter.
-Vad är det? -Armen skadades under ett akutsnitt.
Jag hoppas kunna använda navelartären.
Den ser lite torr ut.
-Det kan nog funka. -Hon är stabil.
Vi lägger den i antibiotika och går till operationssalen.
Förlåt, jag bara... Jag ville se om allt var okej.
Är allt okej?
Jag skadade mjälten.
Nu vill de se om den slutar blöda av sig själv.
Bra.
Du verkar...
Det är bra att du verkar må bättre.
Jag borde gå. Jag får inte vara här, så...
Det är okej. Jag har handbojor på mig.
Jag kan inte göra dig illa även om rösterna säger åt mig.
Det var ett skämt.
Schizofreni-humor.
Jag har börjat tänka på en sak som jag vill glömma.
Jag tror att de satte in en kamera
i magen under ultraljudet. Jag tänkte väcka mamma
så att hon kan lugna mig, men...
...hon är trött.
Det här är... din mjälte.
Ser du? Och den här ljusa fläcken är blod.
Det ska inte vara där. Men...
...ingen kamera.
lngen kamera.
Jag kan lämna den här om du vill.
När tankarna kommer tillbaka
kan du titta här och se att de inte är verkliga.
De är bara otäcka tankar. De är inte verkliga.
Tack.
-Dränage, tack. -Klockan är två, lzzie.
-Herregud. -Bråka inte här inne igen.
Ta itu med det.
-Jag hatar dig. -Håll käften.
Okej.
Gud...
-Tack. -Håll käften. Gå och jobba nu.
Går mrs Crowley med på en operation?
Nej, hon tänker åka hem och dö.
-Och vad händer då med hennes son? -Han måste opereras.
Behöver han en transfusion? Är blödningen aktiv?
Nej. Jag vet att vi inte opererar om inte blödningen är aktiv,
men det är nära. Och opererar vi honom får vi kanske operera henne.
Då är de tillsammans. De kan opereras och vakna tillsammans.
Du kanske tycker att det är en dum idé,
att det är en onödig operation, du kanske berättar för chefen
som då tycker att jag är dålig, men det gör mig till en bra läkare.
-Sluta prata. -Gör det ont igen?
Nej. Du har rätt.
Det är en bra idé.
Hur kan sånt här hända? Slarvade Chen bara?
-Hon gjorde ett misstag. -Dålig tajming
-mitt i sammanslagningen. -Sluta med all er negativitet.
Jag läste att sjukhusets vinst ökade förra kvartalet.
Förutom för elektiva ingrepp, de gick ner 1 3 procent.
Med elektiva ingrepp menar du alltså plastikoperationer?
-Får jag sparken menar du? -lngen sitter säkert.
-Jag sitter säkert. -Hur vet du det?
Hallå där! Vi ska precis sy fast en bebis arm.
Tänk inte på sammanslagningen, tänk istället på
hur den här flickan kastar boll, håller en sked och vinkar adjö.
Nej, du får inte operera mig.
Du kommer att sätta in en kamera. Du är en av dem.
-Okej, mrs Crowley... -Nej, han är rädd. Han sa nej.
Tom, den här operationen är nödvändig.
Du kommer att må bättre efteråt. Och din mamma...
Din mammas operation kommer att rädda hennes liv.
Okej.
Tom? Titta på mig.
Jag är ingen rymdvarelse. Jag är inte en av dem.
Jag heter Miranda Bailey. Jag har en son på tre år
som jag gör vad som helst för.
Precis som din mamma skulle göra för dig.
Nu måste du göra det här för henne.
Annars kommer hon att dö och lämna dig ensam.
Titta. Rött.
Rött blod.
Jag är en människa.
Jag är läkare, och jag vill hjälpa dig och din mamma.
Men du måste lita på mig.
Jag tror att vi är klara.
Blir den rosa har vi lyckats.
Jag lossar på kärlklämman. Nu så.
Det är så jag vet att jag sitter säkert, dr. Yang.
Jag syr fast bebisars armar.
Det är inte bra att göra en sjukhusläkare arg.
Blev han upprörd? Jag ska be om ursäkt.
-Jag pratade inte om honom. -Ursäkta mig?
Jag gillar barn och deras föräldrar, och jag gillar att se dem le.
Jag gillar att hämta efterrätt och leka med dem,
för då blir det ännu roligare att sy fast armar.
Jag gillar inte att bli utnyttjad.
-Jag utnyttjade inte... -Jag gillar ännu mindre när folk ljuger.
Vad behöver vi från affären, raring?
Berätta vad vi behöver från affären.
Äpplen, päron, jordgubbar.
Päron, äpplen...
-Tänk om jag inte klarar mig? -Oroa dig inte för det.
Låt mig göra det.
Då kör vi.
Okej.
Blödningen har slutat.
Då syr vi igen.
-Stevens, du kan gå. -Nej, jag är din ST-läkare.
Någon annan kan ta det här. Du har stått upp i fem timmar.
-Du ser utmattad ut. -Nej.
Svetten rinner om dig.
Ta av mig peruken bara.
Ta av mig den! Ta av den.
Torka av huvudet.
Okej, på med mössan igen.
Tack.
Jag mår bra.
lsobel Stevens var med på en fem timmar lång operation idag.
lnte för att hon är redo, utan för att hon är rädd.
Hon var rädd för att förlora jobbet, och rädd för att verka svag.
Du måste inte prata med mig, men du måste prata med din personal.
-De behöver dig. -Prata inte om min personal!
Jag har varit här i 30 år. Jag känner min personal.
Jag har tillbringat tre dagar med
att försöka rädda varenda jobb. Men tuffa val fick göras.
Personalavdelningen mejlar de första som får gå.
-Richard... -Jag är trött. Jag går hem nu.
-Vad är det? Du sökte oss. -Kolla mejlen.
-Varför det? -De som får sparken får mejl.
Jag fick inget, och jag har hållit mig lugn,
men om en av oss får sparken kommer jag inte att vara lugn.
-lnget mejl. -Jag klarade mig.
-Jag med. -Bra! Jag visste det.
-Jag visste att ingen skulle få sparken. -Än.
Det kommer mer.
Okej, så dr. Hunt reparerar mjälten,
och han rör brännjärnet fram och tillbaka.
Och sen bara... ger han det till mig.
Som om det är helt normalt.
Som om jag jämt reparerar mjältar. Så jag gör det.
Jag reparerar mjälten, alldeles själv.
Om vi bara fokuserar på våra jobb,
på våra patienter, så kommer det att gå bra.
Megan har fått sparken.
-lnte jag, men hon. -Vad? Hur då?
Chefen skickade ett mejl.
Han sparkade 75 procent av vår klass.
Vi ska ha barn.
Terry, det har varit trevligt att jobba med dig.
-Tack. -Jag beklagar.
-Hej. -Vad gjorde jag för fel,
-så att jag vet nästa gång? -lngenting.
Det här handlar om pengar.
Jag har varit här i sju år.
Alla mina vänner är här.
Jag hittar ett annat jobb, men... sju år.
Du anar inte.
Om du behöver en rekommendation, vad som helst, ring, okej?
-Tuff dag? -Jag måste sova.
-Okej, vi går hem. -Jag fick just sparken från pediatriken.
-Det är kört. -Cristina...
Jag kan inte sova.
Jag kan inte gå om hon stannar kvar.
Den drabbar oss alla.
Oron för att inte veta vad som kommer att hända.
lnte en chans.
Menar du allvar?
Jag tänker säga till chefen att du är andra årets bästa ST-läkare.
Jag får vara kvar.
Jag fick inte sparken, Mark. Jag får vara kvar.
l slutänden är det meningslöst.
Jag hatar den här sammanslagningen,
för jag hatar långdistansförhållanden.
De funkar inte. Så du kan inte flytta till Portland.
När jag nämnde det tidigare verkade du inte ha något emot det?
-"Flytta till Portland", sa du. -Fick jag ha något emot det?
Jag visste inte om du var min flickvän. Men sen sa du det.
Du kallade mig för din flickvän, så jag måste veta.
Är jag din flickvän?
Ja.
Okej. Bra.
Du får inte flytta till Portland. Det du ska göra
-är att gå till chefen och... -Jag kryper inte för honom.
Jodå. Mig vill du inte bråka med.
För all oro...
...och allt planerande för saker som kan eller inte kan hända...
...det gör det bara värre.
ldag glömde jag att han var död.
l några timmar under operationen glömde jag att jag har cancer,
och jag glömde att han var död.
Men George är död.
Och du har cancer.
Fortsätt att göra det du älskar.
Du är en duktig läkare.
Och du har en fantastisk framtid att se fram emot.
Men du måste börja ta hand om dig själv.
Du måste ta din medicin, du måste äta,
du måste ta det försiktigt.
För jag kan inte vara din sköterska.
Det går inte.
Så gå ut och gå med hunden.
Eller sov en stund. Men vad du än gör,
-sluta oroa dig. -Jag hinner inte.
-Jag måste tillbaka till sjukhuset. -Hon har rätt. Hon måste dit.
Nu pratar vi inte om sjukhuset. Nu spelar vi baseball.
Och dricker öl. Drick öl!
-Behöver man något mer? -Hur kan jag dricka när mina vänner
-precis fick sparken? -Jag går nu.
-Nej. -Du behöver det här.
Sätt på dig den. Såja.
Så där.
-Här. -Nej...
-Träffa bollen! -Jag vill inte.
-Herregud! -Slagman, slagman...
Vad...?
Sluta tänka på sådant som kan komma att hända.
Fokusera bara på det här. Träffa bollen!
Herregud! Jag träffade den!
-Herregud! Jag träffade! -Vänta, vänta.
För det enda botemedlet mot paranoia...
-Jag träffade den! -Nu gillar du baseball.
Helt otroligt. Kom igen.
...är att vara...
...här.
Och att vara den man är.
Synk: stoffinho17
Text hämtad från www.Undertexter.se